Dame i gospodo, uskoro slećemo u Los Anđeles.
Zvuk koji ste upravo čuli je zvuk opreme za sletanje.
Vreme u Los Anđelesu je vedro, a temetratura je 22 stepena.
Očekujemo da naš let od 4 sata i 18 minuta završimo na vreme.
Uživali smo u vašem društvu i nadamo se da ćete ponovo leteti sa nama.
Šta nije u redu?
Svi gosti su dole. Čekaju da te vide, Ben.
Tata, možeš li da im kažeš da želim malo da budem sam?
Ali to su sve naši dobri prijatelji.
Većina njih te zna od kako si se rodio.
Šta je bilo, Ben?
Samo sam...
Zabrinut?
Pa...
Zbog čega?
Zbog moje budućnosti, verovatno.
A zbog čega?
Ne znam.
Želim da bude...
Da bude...?
Drugačija.
Da li je sve u redu? - Da, evo silazimo.
Karlsonovi su tu! - Stvarno? Pa, hajdemo!
Došli su čak iz Tarzane!
Hajdemo! - Divno je imati toliko pravih prijatelja.
Evo ga i učenjak! - Veoma smo ponosni na tebe!
Hvala, g-đo Karlson. - Je li to nov auto napolju?
Benov diplomski poklon. - Sad ti neće biti teško da nalaziš devojčice!
Mislim da je Ben prevazišao devojčice, zar ne Ben? - Da, gospođo.
Izvinite me, na trenutak, da pogledam auto.
Bob mu je kupio Alfa Romeo.
Evo je naša atletska zvezda. Kako si? - Dobro, g-đo Lumis.
Želim piće i želim da čujem o toj Hopermanovoj nagradi koju si osvojio.
Helpingemovoj nagradi. - Da. Sačekaj ovde!
Ben, svi smo tako ponosni na tebe! - Ponosni! Ponosni! Ponosni!
Šta planiraš sada da radiš? - Otićiću gore. - A ubuduće?
U životu? - To je teško reći.
Ben! - Izvinite me! G. MekGvajer.
Pođi sa mnom, želim da razgovaramo. Izvini nas, Džoana. - Naravno.
Želim samo jedno da ti kažem.
Da, gospodine. - Slušaš li ti mene? - Da.
Plastika!
Na šta vi tačno mislite? - U tome je odlična perspektiva. Razmisli.
Razmisli o tome, hoćeš li? - Hoću.
Dosta o tome. Dogovorili smo se.
Evo ga! Evo ga Ben!
Izvinite me na trenutak.
Slušajte svi, želim da svi ućutite!
Ovo je Benov godišnjak. Pročitaću vam neke divne stvari o njemu.
Tišina, molim. "Kapiten kros-kantri tima,
Predsednik debatnog kluba, Urednik školskih novina u trećoj godini..."
Izgleda da ovo nije kupatilo. - Kupatilo je niz hodnik.
Kako si, Bendžamine? - Dobro, hvala, g-đo Robinson.
Kupatilo je na kraju hodnika.
Veoma ti je lepa soba. - Slušajte, g-đo Robinson,
ne želim da budem grub, ali... - Imaš li pepeljaru ovde?
Ne. - Zaboravila sam. Atletske zvezde ne puše.
Da li je devojka u pitanju?
Devojka?
To što te muči.
Ne, samo sam uznemiren. - Uopšte? - Da.
Pa...
Čestitam. - Hvala.
Želim nešto da te pitam. Hoćeš li da me odvezeš kući?
Moj muž je uzeo auto. Hoćeš li da me odvezeš kući?
Evo... uzmite. Znate kako se voze strana kola?
Ne znate? - Ne.
Idemo.
Hvala ti. - Da.
Hoćeš li da uđeš, molim te? - Šta?
Samo dok ne upalim svetlo. - Zašto? - Ne osećam se sigurno u mraku.
Molim te idi ispred mene do trema. Čudno se osećam u mračnoj kući.
Ali unutra ima svetla. - Molim te.
Šta piješ? Konjak?
Slušajte, g-đo Robinson, dovezao sam vas kući.
Drago mi je zbog toga, ali mnogo mi je na pameti. Razumete li?
Šta piješ?
Ne želim da ostanem sama kod kuće. - Zašto?
Ostani dok se moj muž ne vrati.
Kada se vraća? - Ne znam.
Piće? - Ne.
Da li se uvek ovoliko plašite da budete sami? - Da.
Zar ne možete da zaključate vrata?
Ja sam veoma neurotična.
Mogu li nešto da te pitam? Šta misliš o meni?
Kako to mislite? - Poznaješ me celog života. Imaš neko mišljnje.
Oduvek sam mislio da ste dobra osoba.
Znaš li da sam alkoholičarka?
Šta?
Da li si znao?
Mislim da bi trebalo da krenem.
Sedi. - G-đo Robinson, ovaj razgovor je postao veoma čudan.
G. Robinson će doći svaki čas. - Neće, moj muž dolazi kući kasno.
Neće ga biti još nekoliko sati.
O, Bože!
Molim? - O, ne, g-đo Robinson! Ne!
Šta nije u redu? - Ne očekujete valjda...?
Šta?
Da uradim nešto tako? - Kako? - A šta vi mislite?
Ne znam. - Pobogu, g-đo Robinson, slušajte.
Doveli ste me u vašu kuću. Dali ste mi piće, pustili ste muziku,
pričate mi o vašim privatnim stvarima i kažete da vam muž kasno dolazi. - Pa?
G-đo Robinson, vi pokušavate da me zavedete!
Zar ne?
Nije mi to palo na pamet. Veoma sam počastvovana.
G-đo Robinson, molim vas izvinite.
U redu je. - Nije u redu. To je strašno. - Sedi.
Molim vas, izvinite. Veoma sam zbunjen. - U redu je. Dovrši piće.
Smučilo mi se to što sam upravo rekao. - Zaboravi na to.
Šta nije u redu sa mnom? - Da li si video Ilejnin portret?
Njen portret? - Da. - Ne.
Uradili smo ga prošlog Božića. Hoćeš da ga vidiš? - Veoma.
Ovde je, u Ilejninoj sobi.
Ilejn je stvarno veoma privlačna devojka.
Ne sećam se da je imala smeđe oči. - Dođi ovamo.
Tamo?
Naravno.
Hoćeš li da mi otkopčaš haljinu? - Radije ne bih.
I dalje misliš da te zavodim? - Ne, ali se čudno osećam.
Znaš me odavno. Hajde, ne mogu da dohvatim.
Hvala ti.
Čega se plašiš? - Ne plašim se. - Zašto se stalno odmičeš?
Zato što idete u krevet. Ne bih trebalo da budem ovde.
Zar nikad nisi video nekoga u donjem vešu? - Jesam, ali...
Šta ako g. Robinson naiđe? - Pa, šta? - Izgledalo bi čudno.
Zar ne misliš da nam veruje? - Ali mogao bi svašta da pomisli!
Kako bi iko mogao da misli da ti i ja... - Ali mislili bi! Zar vam nije jasno?
Ja ne pokušavam da te zavedem! - Znam, ali molim vas, g-đo Robinson!
Hoćeš li da te zavedem? - Šta?
Da li to pokušavaš da mi kažeš? - Odlazim sada.
Nadam se da ćete zaboraviti ovo. Idem kući sada.
Možeš li da mi doneseš tašnu? - Moram da idem.
Ne želim da ponovo oblačim ovo. - Gde je?
Na stolu u hodniku.
U kupatilu sam. - Evo tašne. - Možeš li da je doneseš gore?
Dodaću vam. Dođite do gelendera.
Dosta mi je ovih sumnji! Ako ne želiš da mi učiniš, onda...
Staviću je na gornji stepenik. - Zaboga, donesi mi tašnu!
Ostaviću je pored vrata. - Hoćeš li mi je doneti? - Radije ne bih.
Dobro, stavi je u Ilejninu sobu, gde smo bili. - U redu.
O, Bože!
Pustite me napolje! - Ne budi nervozan.
Sklonite se sa vrata! - Prvo, želim da znaš da me možeš imati.
Ako ne budemo spavali sada, možeš da dođeš kad god poželiš.
Razumeš? - Pustite me napolje!
Da li si me razumeo? Ti si mi veoma privlačan i kad god...
Evo ga!
Da li je to Benov auto napolju? - Da, gospodine!
Dovezao sam g-đu Robinson kući. Zamolila me je i ja sam je dovezao.
Hvala ti.
Ona je gore. Zamolila me je da sačekam ovde dole dok vi ne dodjete.
Čuvaš tvrđavu? - Da, gospodine!
Čestitam! - Hvala.
Izgeda da ti treba dopuniti čašu? - A, ne. Moram da idem.
Da li je sve u redu? Izgledaš uznemiren.
Ma ne, samo sam zabrinut za svoju budućnost. Malo brinem.
Da popijemo nešto zajedno? Viski? - Konjak.
Koliko imaš godina?
20. Punim 21 iduće nedelje.
To su sjajne godine! - Hvala.
Hvala, gospodine.
Voleo bih da ja ponovo imam toliko godina. Jer, Ben... - Gospodine?
Nikad više nećeš biti tako mlad. - Znam.
Mogu li nešto da ti kažem? - Šta?
Koliko dugo se ti i ja znamo?
Koliko dugo smo tvoj otac i ja partneri? - Prilično dugo.
Gledao sam te kako rasteš, Ben. - Jeste, gospodine.
Čini mi se kao si mi rođeni sin. - Hvala vam.
Zato se nadam da nemaš ništa protiv da ti dam prijateljski savet.
Želeo bih da čujem.
Mislim
da bi trebalo malo da usporiš.
Prihvati stvari onakve kakve su.
Provodi se sa devojkama. - Nemoj da ustaješ.
Baš sam pričao... - Ben. - Benu
da se malo provodi. Misliš da je to dobar savet?
Da. - Moram da krenem.
Imaj nekoliko avantura ovog leta.
Kladim se da si pravi zavodnik? - Ma ne.
Šta? Izgledaš kao momak koji mora da se brani od devojaka.
Zar ne izgleda tako? - Da, izgleda.
Slušaj, Ilejn dolazi sa Berklija u subotu. - Da?
Zašto je ne pozoveš? - Hoću.
Hvala na vožnji. Vidimo se uskoro, nadam se.
Pažnja, molim. Glavni događaj dana
Hej, ovamo, da ti!
Pažnja, molim.
Spreman, glavna atrakcijo? - Možemo li da porazgovaramo?
Slušajte, treba mi aplauz da izvedem ovog dečka, u redu? Ne!
Probaću da se ispravim. Da izvedem ovog momka, jer
danas on puni 21 godinu.
Idemo!
Polako, imam još nešto da kažem - Ti uvek imaš nešto da kažeš!
Ko mi kaže!
Tata, možemo li da popričmo? - Ne mogu još dugo da ih zadržavam.
Želeo bih da razgovaramo. - Ovaj dečak, izvinite...
ovaj mladić će nastaviti školovanje kao dobitnik Helpingemove nagrade.
Ali pre toga, pre toga...
Izneverio si ih Ben. Stvarno si ih izneverio! - Tata, slušaj...
Imaš 10 sekundi!
Demonstriraće nam ono što je po mom mišeljenju
veoma uzbudljiv rođendanski poklon. Bolje bi bilo da radi ili sam
ostao kratak za 200 zelembaća. U redu, a sada pozdravite Bendžamina
Bredoka!
Napred, Bendži!
Da čujemo! Tako je!
A sada, narode, ovaj izuzetni mladić
će da izvede neke spektakularne i zadivljujuće stvari
u vodi dubokoj preko 2 metra.
Halo?
Ne znam kako ovo da kažem? - Bendžamine?
Razmišljao sam o onome posle zabave... - Gde si?
Pitao sam se da li vas mogu častiti pićem? - Gde si?
U hotelu "Taft". - Da li si uzeo sobu? - Ne.
Znam da je prilično kasno... - Daj mi jedan sat. - Šta?
Dolazim za sat vremena.
Mogu li da vam pomognem?
Šta? Ne, ja samo...
Ovde ste zbog događaja, gospodine?
Šta?
Singlmanova zabava?
Da, Singlmanova zabava. - U glavnoj dvorani. - Hvala.
Vi mora da ste jedan od Poterovih? - Ne, ja...
Ovo je moja sestra, g-đica DeVit. - Kako ste?
Ovo je moj muž, g. Singlman. I Džefri, naravno.
Nisam čuo vaše ima, gospodine. - Bendžamin Bredok, godpodine.
Da, ali... - Ja ću vam pronaći sto!
Nije Branif? Imamo Branifa.
Tražim jednog prijatelja. - Ne razumem.
Nisam sa vašim društvom, žao mi je. - Ne shvatam.
Drago mi je da smo se upoznali, g. Branif.
Zdravo Bendžmine. - O, zdravo.
Mogu li da sednem? - Naravno. - Hvala ti.
Kako si? - Dobro, hvala na pitanju.
Mogu li nešto da popijem? - Da popijete? Naravno.
Nije me video. - Konobar!
Ja bih martini. - Naravno, gospođo.
Ne moraš da budeš tako nervozan. - Nervozan?
Ja sam malo nervozan. Teško je ostati hladnokrvan kad nameravaš...
Da li si uzeo sobu? - Šta? Da li si već uzeo sobu? - Ne.
Želiš li? - Pa, ne znam... Mogao bih... A možemo samo da razgovaramo.
Hoćeš da ja uzmem? - Ne, ja ću.
Sad? - Sad? - Da.
Ne znam.
Zašto je ne uzmeš? - Pa onda, hoću. Izvinite me.
Izvinite.
Da, gospodine?
Sobu. Želeo bih sobu, molim vas. - Jednokrevetnu ili dvokrevetnu?
Jednokrevetnu. Samo za mene. - Upišite se, molim.
Nešto nije u redu, gospodine? - Šta? Ne, sve je u redu.
Imate li prtljag, g. Gledston? - Prtljag?
Da, imam. - Gde je?
Šta? - Gde vam je prtljag?
Napolju je, u kolima. - Reći ću da vam ga donesu. - A, ne!
Ne želim da pravim probleme. Imam samo četkicu za zube.
Uzeću je sam. - Naravno. Portir će vam pokazati vašu sobu.
U stvari, pronaći ću je sam.
Imam samo četkicu za zube i mislim da ću uspeti da se snađem.
Kako vi kažete, gospodeine. - Hvala vam.
G-đa Robinson?
Za vas. - Hvala.
Halo? - G-đa Robinson?
Bendžamin je. - Da?
Bendžamin Bredok. - Gde si?
Možete li da vidite kroz prozor? - Da, mogu.
Da li me vidite? - Da.
Uzeo sam jednokrevetnu sobu. - Dobro.
Ali moram nešto da vam kažem. Recepcionar je delovao sumnjičavo.
Ne znam kakva im je politika... - Da ja odem prva? - Da.
Biću gore za 5 minuta. - Do viđenja, onda. - Bendžmine!
Zar ne želiš nešto da mi kažeš?
Želim da znaš koliko mi ovo znači. - Broj.
Trebao bi da mi kažeš broj sobe.
Potpuno ste u pravu.
568
Hvala ti.
Nema na čemu.
Pa,
vidimo se kasnije, g-đo Robinson.
Račun, molim.
Uzeo sam.
Rekoh, uzeo sam je. Četkica za zube! - Vrlo dobro, gospodine.
Onda, laku noć. - Laku noć, gospodine.
Zdravo, Bendžmine.
Zdravo, g-đo Robinson.
Pa...
Bendžmine...
Da?
Sada ću se skinuti. - Naravno, da li ja...
Da li ja da ostanem ovde? Ne znam šta želite da radim?
Zašto ne bi gledao? - U redu, hvala. - Donesi mi vešalicu. - Šta?
Vešalicu. - A, da.
Drvenu?
Molim? - Drvenu ili od žice? Imaju i jedne i druge.
Bilo kakvu. - U redu.
Hvala ti.
Hoćeš li da mi pomogneš, molim te? - Naravno.
Hvala ti. - Nema na čemu.
Da li bi ti bilo lakše u mraku? - Ne mogu ovo da radim.
Šta? - Ovo nije u redu.
Zar ti nisam privlačna? - Ne!
Vi ste najprivlačnija prijateljica mojih roditelja. Privlačni ste.
Ali, zaboga, šta bi moji roditelji rekli da su ovde?
Šta? - Nemam pojma. Ali oni su mi obezbedili veoma dobar život.
Oni zaslužuju nešto više nego što je odlazak u krevet sa partnerovom ženom.
Zar me se plašiš? - Ne, uopšte niste shvatili.
Možda možemo da radimo nešto drugo? Hoćete li da idemo u bioskop?
Mogu li nešto da te pitam? - Bilo šta. - Ovo ti je prvi put?
Prvi put, šta? - Jeste, zar ne? Prvi put?
To je smešno, g-đo Robinson. - Možeš to da priznaš, zar ne?
Šalite se? - Toga se ne treba stideti.
Ko kaže da mi jer prvi put? - Plašiš se da nećeš zadovoljiti.
Zadovoljiti?
Bolje da... - Ne mrdajte!
Ben, šta to radiš?
Rekao bih da plutam u bazenu. - Zašto?
Ovde je veoma prijatno plutati.
Jesi li razmišljao o nastavku školovanja? - Ne.
Kako bi bilo da mi objasniš svrhu prethodne 4 godine školovanja.
Nemam pojma. - Slušaj, Ben...
Slušaj.
Ja mislim da je za mladog čoveka dobro da posle nekog dobro urađenog posla
malo uživa, izležava se i pije pivo.
Ali posle par nedelja
verujem da taj mladić treba da se presabere
i razmisli šta će sa sobom.
Robinsonovi su stigli.
Zdravo, Ben, šta radiš ovih dana?
Ništa posebno. Odmaram se.
I ja bih da mogu. Nema ničeg lošeg u tome.
Ilejn dolazi sa Berklija. Hoću da je pozoveš. - Hoću.
Mislim da vas dvoje baš odgovarate jedno drugom.
Pozdravi g-đu Robinson.
Dobar dan, g-đo Robinson.
Zdravo, Bendžamine.
O, Bože!
Možemo li da porazgovaramo na trenutak? - Naravno.
Bendži, dragi, nešto ću da te pitam
ali ne moraš da mi odgovoriš ako ne želiš. - Šta?
Pitaću te šta radiš
kad izađeš noću?
Kad izađem?
Ne moraš da mi odgovoriš. - Ne, želim da odgovorim. Vozim se.
I šta još? - Ništa više.
Ne voziš se valjda od ponoći do podneva? - Ne.
Pa šta onda radiš? Da li viđaš nekoga?
Zašto pitate? - Pa, to je tvoja stvar.
Ne želim više da se igram. - Sačekaj!
Ne viđam nikoga, zašto? - Ne želim da se mešam u tvoj život,
ali bolje nemoj da kažeš, nego da lažeš. - Stani!
Sačekaj malo!
Sačekj malo, molim te.
G-đo Robinson, mislite li da bi mogli prvo malo da razgovaramo ovaj put?
Mislim da nemamo mnogo šta da kažemo jedno drugom.
Mesecima sve što radimo kad dođemo ovde je da uskočimo u krevet.
Zar ti je dosadilo? - Ne, nije.
Zar mislite da bi nam bilo lepše ako bi prvo razgovarali? - O čemu?
O bilo čemu.
Hoćeš da mi pričaš o iskustvima sa koledža? - O, Bože!
Smislite drugu temu.
Šta misliš o umetnosti? - To je dobro. Započnite.
Da li vas više interesuje klasična ili moderna umetnost?
Nijedna. - Nijedna? Zašto nećete da pričamo o tome? - Neću.
Ipak ćemo da razgovaramo! Reci mi šta ste radili danas.
Ustala sam.
Spremila sam doručak mužu. - Možemo da pričamo o tome.
O vašem mužu! - A, o njemu.
Mislim o svemu. Ja uopšte ne znam kako vi ovo izvodite.
Šta kažete kad izlazite? - Ništa, on spava. - Uvek?
Zar se ne probudi kad se vratite? - Spavamo u odvojenim sobama.
A, tako. Znači vi ne...
Ne želim da se mešam, ali vi ne spavate s njim? - Ne.
Koliko dugo to traje? Zašto ste se udali za njega?
Probaj da pogodiš. - Ne mogu. - Dobro razmisli.
Stvarno ne vidim razlog, osim... Da li ste morali?
Nemoj da kažeš Ilejn. - Morali ste da se udate zato što ste ostali trudni.
Da li si šokiran?
Nikad o vam nisam mislio kao... - U redu, hajdemo u krevet.
Stani malo!
Kako se to desilo? - Šta?
Vi i g. Robinson. Hoćete li da mi opišete okolnosti?
Ne baš.
Da li je bio student prava u to vreme?
I vi ste takođe bili student.
Na koledžu? - Da.
Šta ste studirali?
Zašto pitaš sve ovo? - Zato što me interesuje.
Šta ste studirali?
Umetnost. - Umetnost?
Ali, mislio sam...
Izgleda da ste izgubili interesovanje za nju tokom godina.
Tako nekako.
Kako se to desilo?
Šta? - Vi i g. Robinson.
Šta misliš? - U ovoj sobi, ili vas je odveo u hotel?
Šta to može da promeni, uopšte? - Zanima me.
Išli bismo u njegov auto. - Radili ste to u kolima?
Čini mi se da nismo u početku. - Kakav je bio auto?
Šta? - Da li se sećate marke automobila?
O, Bože! - Znao sam! - Ford.
Ford! Do đavola, sjajno!
Sad je dosta.
Znači stara Ilejn Robinson je začeta u Fordu.
Ne pričaj o Ilejn. - Da ne pričam o Ilejn?
Ne.
Zašto ne?
Zato što ne želim. - Zašto vi meni onda ne pričate?
Nema šta da se priča. - Zašto je ona tabu tema?
Znači, moraću nju da pitam i da saznam u čemu je stvar.
Nemoj nikad s njom da izlaziš! Razumeš li me!
Nemam nameru da je izvedem.
Dobro.
Ali, zašto da ne?
Imam svoje razloge. - Da ih čujem. - Ne. - Mislim da znam zašto.
Nisam dovoljno dobar za nju, zar ne? Ne smem ni da pričm o njoj, zar ne?
Hajde da zaboravimo sve. - Ne! Dobar sam za vas, ali ne i za vašu ćerku!
To je u pitanju, zar ne?
Da.
Idite do đavola, g-đo Robinson!
Mislite da sam ja ponosan na ovo? - Ja ne znam. - Nisam.
Nisam ponosan što provodim vreme sa propalom alkoholičarkom.
Tako. - Ja ovde dolazim samo iz dosade.
Ovo je najprljavija, najperverznija stvar koji mi se ikad desila.
Šta ti hoćeš, dosta mi je ovoga! - Je li? - Da znaš da jeste!
Znači tako misliš? Da sam bolesna i odvratna? - Ne počinjite.
Šta? - Ne glumite da ste povređeni. - Zar ne očekuješ da budem povređena?
Rekli ste mi da nisam dovoljno dobar za Ilejn. - Jesam li?
Dovoljno ste rekli.
Ako je tvoj utisak takav, želim da ti se izvinim.
Pre 2 minuta ste mi rekli da nisam dovoljno dobar, a sad se izvinjavate!
Nisam tako mislila. Mislim da niste jedno za drugo.
Nikad ne bih rekla da nisi isto tako dobra osoba kao što je ona.
Ne bi?
Naravno da ne bih.
Šta to radiš? - Očigledno je da me ne želiš pored tebe.
Bio sam iznerviran malopre.
Žao mi što sam ono rekla. - U redu je.
Razumem zašto sam ti odvratna. - Ne razumem.
Sviđate mi se, u suprotnom ne bih se stalno vraćao ovde.
Zar ti nije bolesno? - Nije...
Lepo mi je. Radujem se dolascima. To je jedina stvar kojoj se radujem.
Ne moraš to da govoriš. - Ne bih da nije istina.
Mogu li onda da ostanem?
Da, molim vas, ja to želim.
Havla. - Ne zahvaljute mi. Ja to želim.
Ali nemoj nikada da izlaziš sa Ilejn! Obećaj mi!
Zašto ste to pomenuli? Nije mi palo na pamet. - Onda obećaj.
To je apsurdno.
Obećaj mi, Bendžamine.
U redu. Zaboga, obećavam da nikad neću izlaziti sa Ilejn.
Hvala ti.
Ne govorimo više o tome.
Ne govorimo više uopšte.
Ilejn se vratila iz škole.
Bilo bi lepo da je pozoveš da izađete.
Izgleda da nije dovoljno dobra za tebe. - Ilejn i ja se ne slažemo.
Niste se videli od srednje škole! Izgleda da su vam večeri
suviše dragocene. - Nije to u pitanju.
Onda ću morati da kažem g. Robinsonu da si suviše zauzet uveče.
Ne budi takav. Ako Ben odbija da je izvede...
Da. - ... onda ću morati da pozovem Robinsonove kod nas u četvrtak.
Pa, Bredok, bilo je već krajnje vreme da uradiš ovo.
"Vaša žena misli da bi rekli... Keti Duval..."
"Bez poena, zar ne."
"Sledeće pitanje. Koja je najčudnija navika vaše žene?"
Uđi! Bojim se da
mlada dama još nije spremna.
Šta kažeš na jedno piće? Još piješ viski? - Konjak.
"Ne brije noge."
Idem da pogledam da li je spremna.
Ovo je bila očeva ideja! - Mislim da sam bila jasna u pogledu ovoga.
Otićićemo na večeru i na piće i onda je vraćam kući.
Bilo je ili to ili večera za obe porodice, a to ne mogu da podnesem.
Nemam nameru da je ponovo vidim, zato nemojte da se uzbuđujete!
Ali jesam. Veoma sam uzbuđena zbog toga, Benžamine.
Zdravo.
Budi oprezna večeras.
Nikad se ne zna koje trikove je Ben naučio na Istoku.
Živiš kod roditelja, zar ne? - Da.
Znaš li šta ćeš da radiš? - Ne.
Da li ćeš nastaviti školovanje? - Ne.
Uvek voziš ovako? - Da.
Sedi!
Zašto ne gledaš tačku?
Ne sviđam ti se iz nekog razloga? - Ne, zašto.
Ne znam.
Propuštaš sjajne efekte tamo.
Kako ti se sviđa?
Možeš li ti to?
Ilejn, žao mi je.
Hoćeš li da me odvedeš kući sada? - Žao mi je što sam te doveo ovde.
Gde je auto? - Želim da ti kažem nešto.
Želim samo da idem kući. - Ali samo da ti kažem nešto?
Šta? - Ovaj sastanak je ideja mojih roditelja. Naterali su me.
Baš lepo što mi to kažeš. - Ne, mislim, ja nisam ovakav inače.
Mrzim kad sam ovakav.
Možeš li da prestaneš da plačeš? - Ne, ne mogu.
Ali, možeš li da probaš? - Ne.
Od kako sam diplomirao, osećam se kao da stalno treba da budem grub.
Razumeš? - Da.
Kao da igram neku igru, ali su pravila besmislena.
Izmislili su ih pogrešni ljudi. Ne,
Mislim, niko ih ne izmišlja, čini se kao da se sama izmišljaju.
Možeš li malo da smanjiš to?
Hoćeš da uđeš? Mogu da skuvam kafu. - Ne.
Ne želim da probudimo nekog. - Nećemo.
Uđimo.
Sačekaj. - Nešto nije u redu?
Još je rano.
Mogli bi da odemo još negde.
U redu.
Gde idemo? - Gde može nešto da se popije?
Zar ne može u hotelu "Taft"? Šta nije u redu?
Ništa? Pitam se da li imaju bar? Hajde da vidimo.
Hajde da vidimo da li ga imaju.
Mislim da nemaju bar ovde. - Naravno da imaju.
Dobro veče. - Kako ste, gospodine?
Dobro veče, g. Gledston. - Dobro veče.
Dobro veče, g. Gledston. Kako ste večeras?
Hajdemo negde drugde. - Ovde te poznaju? - Ne!
Dobro veče, gospodine. - Idemo odavde.
G. Gledston, kako ste?
Šta se događa? - Mora da misle da sam g. Gledston.
Dobro veče, g. Branif.
Sviđaš mi se, Ilejn. Veoma mi se sviđaš.
Da li mi veruješ?
Veruješ li? - Da.
Ti si prva...
Ti si prva koja mi se sviđa, posle mnogo vremena.
Prva osoba koju mogu da podnesem.
Moj život je potpuno promašen.
Ništa.
Izvini. Odvešću te kući.
Da li imaš aferu?
Izvini. To me se ne tiče.
Desilo se samo od sebe.
Samo još jedna stvar koja mi se desila.
Možeš li da me razumeš?
Da li je udata?
Da.
Ima li porodicu? - Da. Muža i sina.
Da li su saznali? - Ne.
A sada je gotovo?
Da.
Drago mi je.
Da se vidimo sutra? - U redu.
Preko dana? Da se provozamo ili nešto slično. - Važi.
Zaista želiš? - Da.
Ja želim samo ako i ti želiš. - Želim. - Stvarno?
Bendžamine, stvarno želim.
Vozi!
Ilejn i ja imamo sastanak. Idemo da se provozamo.
Uradi kako sam rekla!
Čini mi se... - Slušaj me pažljivo.
Ne smeš više da se viđaš sa Ilejn. To je naređenje. Jasno?
Mogu da učinim stvari veoma neprijatnim. - Kako?
Da bi udaljila Ilejn od tebe, spremna sam da joj kažem sve.
Ne verujem.
Bolje bi ti bilo da veruješ.
Ne bi to uradili.
Probaj me.
Bendžmine? - Dolazim gore! - Još nisam obučena. Bendžamine!
Preskoči ogradu u dvorištu. Čekam te na uglu. Obuj se.
Šta to radiš? - Moram nešto da ti kažem.
Ona žena, starija žena o kojoj sam ti pričao.
Ona? - Da. To nije bilo koja žena. - Šta mi to govoriš?
Reci mi o čemu se radi?
O, ne.
O, Bože!
Gubi se! - Ne plači. - Napolje!
Zbogom, Bendžamine.
Šta kažeš?
Oženiću Ilejn Robinson.
Šta se događa?
Ben kaže da će se on i Ilejn venčati.
Ne mogu da verujem! - Tako kaže. - Idem na Berkli danas.
Ovo je tako uzbudljivo.
Pozovi Robinsonove. Moramo ovo da proslavimo. - Bolje da sačekate.
Zar oni ne znaju? - Ne. - Kada si to odlučio?
Pre jedan sat. - Sačekaj malo. Razgovarao si sa Ilejn jutros?
Ne. Ona ne zna za to. - Da ideš na Berkli?
Ne. Ne zna da ćemo se venčati. - Kada ste razgovarali o tome?
Nismo. - Niste?
Ta ideja deluje pomalo nepromišljeno.
Ne, naprotiv. Veoma je smišljeno. To je moja odluka.
A kako znaš da i ona to želi? - Ne znam. Ja joj se čak i ne sviđam.
Student? - Ne baš. - Šta rekoste? - Ne baš.
Pa šta ste onda? - Ja sam... u prolazu.
Volim da znam ko mi živi u kući i šta rade moji momci.
Ja ne radim ništa posebno.
U poseti sam.
Oduvek sam želeo da vidim Berkli.
Da niste jedan od onih stranih provokatora? Njih mrzim.
To neću tolerisati.
Kakva slučajnost!
Baš sam se pitao kuda ćeš? - Imam sastanak.
Gde?
Gde se sastaješ sa tom osobom? - U zoološkom vrtu. - Tamo?
Da li dobar?
Ne znam. Nisam još bila. - Nisam ni ja.
Mogao bih da pođem sa tobom.
Da li je to on? - Ne.
Gde je rekao da se nađete? - Čini mi se pored kaveza sa majmunima.
Šta radiš ovde?
Na Berkliju? Imam finu sobu, idem na predavanja...
Ali ti nisi upisan! - Znam, ali samo sedim.
Ti si... ne znam šta da kažem. - Možda da razgovaramo o tome?
Stvarno neverovatno!
Evo ga, dolazi. - Ko? - Mislim da je to on.
Stvarno dobro hoda.
Kasnim? Izvini. - Mislili smo kod kaveza za majmune.
Bendžmin Bredok. Karl Smit. Ben je došao sa mnom autobusom.
Drago mi da smo se upoznali, Ben. - I meni, Karl.
Ko je? - Samo jedno pitanje, a onda idem. - Uđi. - Ne.
Zašto si ovde? - Zato što jesam. - Jer sam ja ovde?
Šta misliš? - Ja mislim da je zato. Rekoh, mislim da si zato ovde.
U redu, onda, jesam! - Želim da odeš. - Volim te!
Zar ti sve mrziš? Kako si mogao da siluješ moju majku? - Šta?
Kako iko može tako nešto da uradi? - Reci mi šta ti je rekla. - Zašto?
Jer to nije isnina. Reci mi.
Rekla je da je pila, da si je čekao na parkingu,
da je bila suviše pijana na vozi i da si joj uzeo sobu.
I šta onda? - Popeo si se sa njom i silovao si je.
Nije istina. Moji roditelji su pravili zabavu. Ja sam je odvezao kući...
Ne želim da slušam! - Popeli smo se da vidimo tvoj portret.
Ona se skinula! - Ona je moja majka!
Odjednom je bila gola! - Tišina...!
Dobar dan, g. MekKliri. - Ko je vikao?
Sve je u redu. - Vikanje nije u redu ovde.
To samo gost. Sada je sve u redu.
Šta si joj uradio? - Bila je uznemirena i vikala je, sada je sve u redu.
Da zovem policiju?
Sačekajte malo. Gledajte, eno je, pije vodu.
Nema potrebe za policijom.
U redu je momci, nazad u sobe. Hajde.
Ovo se neće ponoviti.
Zer ne, Bredok? - Neće, gospodine.
Želim da odeš odavde. - Kako to mislite? - Da odeš!
Zašto? - Zato što mi se ne sviđaš.
Izvini što sam vikala.
Šta si mislio da će se desiti sa nama kada si dolazio ovamo?
Ne želim da pričam. Izvini, ali mislim da ću sada da radim ovo.
Mogu da sedim ovde dok se pakuješ? - Ako želiš.
Šta ćeš sada da radiš?
Ne znam.
Ideš li kući? - Ne.
Gde ćeš da ideš?
Prestani da me to pitaš.
Ne želim da odeš.
Ne razumem.
Ne želim da odeš bilo gde
dok ne smisliš dobar plan. Zbogom.
Šta se događa? - Bendžamine. - Šta?
Hoćeš li da me poljubiš?
Hoćeš li da se udaš za mene?
Nećeš? - Ne znam.
Ali, možda hoćeš?
Možda.
Tako znači? Možda ćeš se udati za mene?
Da.
Kad?
Ne znam.
Sutra? Ne želim da navaljujem, ali... - Ne znam.
Ne znam šta se događa.
Zbunjena si?
Nemoj biti zbunjena. Venčaćemo se.
Ne vidim kako možemo.
Možemo.
Moram da idem sad.
Da li ozbiljno mislila?
Razmisliću. - Stvarno? - Da.
Blagi Bože!
Sutra ćemo testirati krv. A možemo i danas.
Nisam rekla da ću se udati za tebe.
Slučajno imam krštenicu kod sebe. Gde je tvoja?
Mislim da nam ne bi uspelo. - Zašto ne bi?
Zašto ne bi? - Ja mislim da ne bi uspelo.
Možemo li da se testiramo sutra?
Zašto me jednostavno ne odvučeš ako toliko želiš da me oženiš?
Dobro, hoću. Čim se testiramo. - Moram prvo da vidim Karla.
Kog Karla?
Karl Smita! Dugo ga poznajem. - Onaj iz zoo vrta?
Zašto moraš da ga vidiš? - Rekla sam mu da ću se možda udati za njega.
Šta?
Kako je to izveo? Da li je kleknuo? Nadam se da nije.
Nije. - Šta je rekao? Zanima me.
Rekao je da misli da smo dobar tim. - O, ne! To je rekao?
Gde je to rekao?
Voleo bih da znam gde se to desilo?
Nije valjda u njegovom autu?
Laku noć.
Da li se venčavamo sutra?
Ne.
A prekosutra?
Ne znam. Možda hoćemo, a možda nećemo.
Da probaš da mi objasniš zašto si to uradio?
G. Robinson?
Imaš nešto protiv mene? Ja sam ti toliko netrpeljiv? - Ne.
Da li sam rekao nešto pogrešno ili samo prezireš ono što ja predstavljam?
Nema to veze sa vama, gospodine. - Ima to mnogo toga sa mnom!
Civilizovani smo. Da li treba da pretimo jedan drugom? - Ja ne pretim.
Hoćeš li da skloniš pesnicu?
Hvala. Vidim ja u mraku, ovde sam već neko vreme.
Pokušavam da vam kažem da nemam ništa protiv vas. Zaista.
Ali me i ne poštuješ, zar ne?
Ne, gospodine. - Šta? - Ne, gospodine.
Ne viči na mene. Možda nisam mlad kao ti, ali još uvek dobro čujem.
Sačekaj da završim!
Treba da znaš da se uskoro razvodim.
Ali zašto? - Zašto?
Ono što se desilo između mene i g-đe Robinson nije ništa!
Nije ništa značilo. Kao da smo se rukovali.
To ne govori mnogo o mojoj ženi. - Niste razumeli. - Izgleda da nisam.
Suština je da ja ne volim vašu ženu. Ja volim vašu ćerku, gospodine
Slušaj dobro: ne znam da li još mogu da sudim, a mislim da mogu.
Strpaću te iza rešetaka ako samo još jednom pogledaš moju ćerku.
Postarao sam se da ne možeš da dopreš do nje.
Dalje od mene Ben! Otvoreno ti kažem.
Kad je Ilejn u pitanju, izbaci je iz glave!
Jasno?
To je sve. Izvini ako se ne rukujem sa tobom!
Ti si đubre! Ti si ološ!
Ti si poremećen!
Imate li sitno za telefon? - Hoću da se iseliš odavde!
Daću vam 10 dolara za 10 centi. Daću vam 20 dolara.
Da li ćete mi dopustiti da telefoniram? - Pozvaću policiju.
Mogu li prvo da telefoniram? - Gubi se odavde!
Ilejn Robinson je napustila školu.
Njena cimerka silazi sa porukom za vas.
Dragi Bendžamine, molim te oprosti, jer ovako je najbolje za tebe.
Moj otac je veoma ljut. Volim te ali ne bi nam uspelo zajedno.
Zdravo, Bendžamine.
Gde je ona? - Policiju, molim.
Samo trenutak, Ben. Imate li patrolu blizu Glenvju Rouda br. 1200?
Dobro. Imamo provalnika ovde. Pitaću ga. Da li si naoružan?
Mislim da nije.
Gde je ona? - Sve je pod kontrolom. Piće pre nego što kreneš?
Ne možete me sprečiti da je vidim. Naći ću je.
Ne možeš doći na venčanje. Sve je već isplanirano.
Šta ste joj uradili?
Čini mi se da ipak nemaš vremena za piće.
Naći ću je. - Ne bih rekla.
Dakle, momci...
Zna li neko gde je Karl Smit? - Otišao je sinoć, ženi se.
Verovatno pod pretnjom!
Gde se ženi? Trebalo bih da sam prisutan.
Pitaj Kartera.
Gde mogu njega da nadjem?
Hej, Kartere?
Gde se ženi Kralj Švalera? - U Santa Barbari.
Da li znate gde u Santa Barbari. Trebalo je da prisustvujem.
Gde u Santa Barbari? - Ne znam. Možda u očevoj kući.
Ili na porodiljskom odeljenju!
Ideš na venčanje? Reci mu da mi sačuva parče...
...svadbene torte!
Mogu li da telefoniram? - Da.
657-2036. - Halo, ko je to? - Dr. Smitova služba.
Da li je doktor u blizini? - Izvinite, doktor ne može...
Gde je? - Na venčanju njegovog sina. Ali verovatno je već gotovo.
Ja sam doktorov brat, Velečasni Smit. Trebalo je da obavim ceremoniju.
Upravo sam stigao iz Portlanda i zaboravio sam u kojoj crkvi je venčanje.
Nisam sigurna, možda u Prvoj Prezbetarijanskoj, u Alen ulici. - Hvala.
Gde se nalazi ulica Alen?
Šest blokova pravo i tri levo.
Treba li vam gorivo, Oče?
O, Bože, ne!
Ko je to? Šta to radi.?
Ja ću to da sredim. - Zakasnio je.
Moramo da ga zaustavimo.
Ništarijo!
Kasno je! - Ne za mene!